Den 3. september 1973, klokken 18.28 og 32 sekunder, -
- ankom en flue med 14.670 vingeslag i minuttet til rue Saint Vincent -
- i Montmartre.
I samme øjeblik, på en restaurant ikke langt fra Moulin de la Galette, -
- legede vinden med dugen, så glassene dansede, helt ubemærket.
Samtidig, på 5. sal på avenue Trudaine nummer 29 i 9. arrondissement, -
- er Eugène Colère kommet hjem fra sin bedste ven Emil Maginauds -
- begravelse og visker hans navn ud i adressebogen.
Og i samme øjeblik har en sædcelle fra Raphaël Poulain løsrevet sig -
- for at nå Madame Poulains æg. Hendes pigenavn var Amandine Fouet.
Ni måneder senere kommer Amélie Poulain til verden.
Amélies far, en gammel militærlæge, arbejder på et kursted.
SAMMENKNEBNE LÆBER: TEGN PÅ HJERTELØSHED
Raphaël Poulain kan ikke lide: At tisse ved siden af andre.
Når folk kigger hånligt på hans sandaler.
Når badebukserne klistrer, når han kommer op af vandet.
Raphaël Poulain kan godt lide: At rive store stykker tapet af.
At opstille sine sko og pudse dem omhyggeligt.
At tømme sin værktøjskasse. At rengøre det hele -
- og lægge det hele på plads igen.
Amélies mor, Amandine Fouet, en lærerinde fra Gueugnon, -
- har altid været nervøst anlagt.
NERVØSE TICS: NEUROTISK URO
Amandine Poulain kan ikke lide: At få rynkede fingre i badet.
At blive strejfet på hånden af folk, hun ikke kan lide.
At have lagenstriber på kinderne om morgenen.
Amandine Poulain kan godt lide: Kunstskøjteløbernes dragter.
At få parketgulvet til at skinne ved hjælp af filttøfler.
At tømme sin håndtaske. At rengøre det hele -
- og lægge det hele på plads igen.
Amélie er seks år gammel.
Som alle døtre vil hun gerne have et ordentligt kram af sin far i ny og næ.
Men deres eneste fysiske kontakt er det månedlige sundhedstjek.
Intimiteten overvælder hende sådan, at hendes hjerte slår meget hurtigt.
Han tror derfor, at hun lider af en hjertefejl.
På grund af den fiktive sygdom går Amélie ikke i skole.
Moren er hendes hjemmelærerinde.
Hønsene - ruger -
- ofte - i - klostret.
- Hønsene ruger ... - Meget fint.
- ... oftiklos. - Nej!
Manglen på kontakt med andre børn og vaklen mellem den febrilske mor -
- og farens iskolde distance tvinger hende ind i en drømmeverden.
I den verden producerer man LP'er, som var det pandekager.
Og naboens kone, som har ligget i koma i flere måneder, -
- har i virkeligheden bare tænkt sig at sove hele livets søvn på én gang.
Så kan jeg nemlig holde mig vågen nat og dag i resten af mit liv.
Amélies eneste ven hedder "Kaskelot".
Stemningen i familien har desværre gjort fisken neurotisk -
- og selvmorderisk.
Kaskelots selvmordsforsøg gør moren endnu mere stresset.
Der tages en beslutning.
Som trøst får Amélie et kamera af sin mor.
Lille pige. Se, hvad du har gjort.
En nabo udnytter Amélies uvidenhed og siger, hendes kamera har en fejl.
Det udløser uheld.
Da hun har taget billeder hele dagen, gribes hun af en grufuld angst.
Hun sætter sig foran fjernsynet, chokeret over at være ansvarlig for -
- en kæmpe brand, to afsporede tog og nedstyrtningen af en Boeing 747.
Få dage efter finder Amélie ud af, at hun er blevet snøret.
Hun beslutter sig for at hævne sig.
Hvad fanden?
Nu passer du på.
Ja.
En dag bliver det dramatisk.
Hvert år tager Amandine Fouet sin datter med i Notre Dame-kirken -
- og beder til, at Vorherre bringer dem en lillebror.
Det guddommelige svar indtræffer tre minutter senere.
Det er ikke en nyfødt, der falder ned fra himlen .
Det er en canadisk turist, Marguerite Bouchard, der tager sit eget liv.
Amandine Poulain, født Fouet, er død på stedet.
Efter morens død er Amélie alene med sin far.
Trods sin manglende smidighed, slår han flere knuder på sig selv.
Han kaster sig ud et manisk projekt og laver et miniature-mausoleum -
- for at lægge sin hustrus aske dèr.
Dagene, månederne og årene går.
Verden udenfor virker så død, at Amélie vælger at drømme videre, -
- mens hun venter på at blive gammel nok til at rejse hjemmefra.
Fem år senere arbejder Amélie på restauranten "Les Deux Moulins".
Det er den 29. august. Om 48 timer vil hendes skæbne tage en drejning.
Men det ved hun ikke noget om endnu.
Hendes liv består af kollegerne og den vante gang på arbejdet.
Dette er ejeren, Suzanne. Hun drikker lidt, men har aldrig tabt et glas.
Som ung optrådte hun som danserinde på en hest i Cirkus Médrano.
Hun kan godt lide: Sportsmænd, der græder af skuffelse.
Hun kan ikke lide: At se en mand blive ydmyget for øjnene af sit barn.
Georgette sidder i tobaksafdelingen. Hypokonderen.
Hvis ikke det er migræne, så er der noget galt med iskias.
Hun vil ikke høre: "Hele Deres indre er velsignet".
Her har vi Gina, Amélies kollega. Hendes bedstemor var kvaksalver.
Hun kan godt lide at knække fingre.
Hun serverer en hindbær-kir for fiasko-forfatteren Hipolito.
Det bedste han ved er at se en tyrefægter blive stanget.
Manden, der observerer dem med skummel mine, er Joseph.
Gina har droppet ham.
Han holder øje med, om han har fået en afløser.
Det eneste han kan lide er at trykke luften ud af plastikemballage.
Amélie passer hendes kat Rodrigue, når hun er ude at rejse.
Philomène kan godt lide lyden, når man stiller kattens vandskål på fliserne.
Rodrigue kan lide at være til stede, når der bliver læst højt for børnene.
Nej tak, madame. Jeg arbejder aldrig om søndagen.
I weekenden tager Amélie ofte op og besøger sin far.
- Hvorfor gør du ikke noget ... - Hvorfor skulle jeg det?
Du kunne tage ud at rejse. Du har aldrig været væk fra Enghien.
Da din mor og jeg var unge, ville vi gerne rejse. Men det kunne vi ikke.
- På grund af dit hjerte. - Det ved jeg godt.
Men nu ...
Nogle gange går Amélie i biografen om fredagen.
Jeg kan godt lide at betragte publikums ansigter mørket.
Og jeg kan godt lide at bemærke små detaljer, som ingen andre ser.
Men jeg kan ikke lide, når bilisten ikke ser på vejen amerikanske film.
Amélie har ingen mand i sit liv. Hun har da prøvet at finde ham, -
- men ingen har levet op til hendes forventninger.
Derimod har hun en svaghed for de små detaljer:
At stikke hånden dybt ned i en kornsæk.
At slå huller i overfladen på en crème brûlée med en teske.
Og slå smut ved Saint Martin-kanalen.
Det her er "glasmanden".
Han er født med en sygdom, som gør hans knogler skrøbelige som glas.
Alle hans møbler er derfor pakket ind.
Bare et lille slag ville kunne knuse hans mellemhånd.
Han har ikke været uden for en dør i 20 år.
Tiden har ikke ændret på noget. Amélie vælger stadig den ensomme tilværelse.
Hun stiller sig selv dumme spørgsmål om den verden -
- som ligger lige for næsen af hende.
"Gad vide, hvor mange der får en orgasme lige nu?"
15.
Vi har nu den 30. august 1997. Amélie Poulains skæbnesvangre dag.
Prinsesse Diana døde i aftes ved et biluheld i Paris.
Hun var sammen med sin ven, milliardæren Dodi Al Fayed.
Han og chaufføren døde også. Dianas bodyguard er alvorligt kvæstet.
Lady Diana og Dodi Al Fayed ankom i går til Paris.
Da de kom ud fra restaurant Ritz ...
Prinsessen døde fire timer senere på hospitalet ...
Kun opdageren af Tutankhamons grav vil kunne forstå Amélies følelse, -
- da hun finder denne skat, som en lille dreng har gemt for 40 år siden.
Den 31. august klokken fire om morgenen får hun pludselig en idé.
Hun må for enhver pris finde mindeæskens rette ejermand -
- og overrække ham skatten.
Det er hermed besluttet. Hun begynder at tage del i andres liv.
Ellers kan det være lige meget.
Det er jo den lille frøken fra femte. Det er ikke så tit, man ser Dem.
Undskyld, men ved De, om der boede en dreng i min lejlighed i 1950'erne?
En dreng? Kom og få et lille glas portvin.
- Nej tak. - Jo, kom her. Luk døren.
Jeg har kendt masser af smådrenge. I begyndelsen er det sjovt, -
- men så kommer sneboldene og kastanjerne.
- Jeg har kendt masser af smådrenge. - Hvilket år flyttede De hertil?
- I 1964. Har De ikke hørt sladderen? - Nej, slet ikke.
Det undrer mig. Sid ned.
Min mand havde en affære, da han arbejdede på Coccinelle.
De har nok indviet alle hoteller i det dyre kvarter. Det var ikke billigt.
Min mand tog så af kassen. Først tog han bare lidt, -
- men en dag tog han 50.000 på én gang.
Og vupti. Så smuttede de til Pampas.
Drik nu noget.
Nå, men den 20. januar 1970 ringede det på min dør.
"Deres mand er død. En bilulykke Sydamerika".
Mit liv gik i stå og Sorte Løve døde af sorg.
Stakkels kræ.
Se lige, hvor kærligt han stadig ser på sin herre.
En dag vil jeg læse hans breve højt for Dem. Nej, bliv endelig siddende.
Det var, da han var på kasernen.
"Elskede Mado" ... Ja, jeg hedder Madeleine.
"Jeg kan hverken sove eller spise.
Jeg er overbevist om, at jeg har efterladt mit livs lys i Paris.
Jeg får hende først at se om to uger.
Min fine brud vil stå på perronen -
- i sin blå kjole med skulderstropper (den, du synes er for gennemsigtig)".
- Har De fået sådan nogle breve? - Nej, jeg er ingens brud.
Mit navn er Madeleine Walace. Jeg er en rigtig tudemarie.
Og "fontaines Walace" betyder "springvand".
Man skulle tro, jeg er dømt til at græde hele livet.
Hvad angår Deres spørgsmål, så spørg købmanden. Han har altid boet her.
Goddag, lille Amélie. Skulle det være en figen og tre nødder som sædvanlig?
De ved vel ikke, hvad den familie hed, som boede min lejlighed i 1950'erne?
Den var værre. I 1950'erne var jeg to år gammel.
Nærmest ligesom fjolset her.
Fjolset hedder Lucien. Han er ikke så kvik, men Amélie holder af ham.
Hun elsker, at han behandler julesalaten med den dybeste respekt.
Det er hans måde at udtrykke kærlighed på.
Se ham lige. Man skulle tro, han løftede en lille fugleunge.
Sikke et held, at De ikke skulle have korender. Det ville tage 117 år.
Kom så i gang, din mongol. Damen har da andet at lave.
De kan spørge min mor. Hun husker og ser ud som en elefant.
Tak.
Bredoteau.
Undskyld?
Det hedder de, men det gælder ikke, når jeg siger det, for jeg er skør.
Lyt ikke til ham. Han er skør. Se, hvad han har gjort ved mine laurbær.
- Nu igen! - Din kop står altid midt i det hele.
Han har været billetkontrollør. I tre måneder er han stået op om natten -
- og har gennemhullet mine laurbærblade med punslemaskinen.
Jeg kan nu bedre lide syrener.
- Man skal dulme nerverne med noget. - Jeg slår smut.
Jeg skal nok finde ud af, hvad de hed. Jeg er organiseret og skriver alt ned.
Jeg skal endda hjælpe din søn på 50 med hans regnskaber.
Du kom tandpastaen på hans tandbørste, da han var 15. Det kan jo betale sig.
Altså, Camus boede anden til højre. Nej, i opgang B var det Brossard.
Her har vi det! Bredoteau boede på femte sal til højre.
- De kom fra Pas-de-Calais. - Bredoteau. Jeg siger ikke mere.
Fyren, som leder efter noget under fotoautomaten, hedder Nino Quicampoix.
Dengang Amélie var mutters alene, kæmpede Nino en daglig kamp.
De drømte hver især om en bror eller søster, som de kunne bo med for altid.
Hej, far.
Du har rigtignok fået dig en ny ven.
Jeg har haft den længe. Din mor kunne ikke lide den, så den lå i skuret.
Nu skal den indvies.
Sådan. Det er da kke så dårligt, hvad?
Hvordan ville du reagere, hvis du fandt en skat fra din barndom?
Ville du blive lykkelig, ked af det, nostalgisk, eller hvad?
Jeg fik nissen af nogle kolleger, da jeg holdt afskedsfest på arbejdet.
Jeg snakker om noget, man har holdt hemmeligt, som om det var værdifuldt.
Jeg er nødt til at lakere den igen, inden efteråret kommer.
Vil du have en kop te?
Træk vejret og sid stille.
Var det bedre?
Luk nu døren, drenge. Det trækker!
Vi er jo ikke i Sibirien.
Du har vist kke kulilteallergi. Jeg var ved at hoste mine lunger op i nat.
- Så siger vi det. - Har De noget godt at byde på i dag?
Gratineret julesalat. De er lige til at falde i svime over.
Er de så gode?
- Hvis man falder i svime i wc'et ... - Så er de ikke gode.
12.15: en orgasmelignende latter. Grund: ingen. Mål: erobre store mænd.
- Jeg går amok, hvis han bliver ved. - Ja, hvorfor bliver han ved?
- Der er caféer alle vegne! - Farvel.
- Madame Suzanne. - Ja.
- Er der ikke Mornay-sauce gratinen? - Jo, og hvad så?
Jeg kan ikke tåle det. Jeg får ... De kan jo heller ikke tåle hestekød.
Jeg kan godt tåle det. Jeg har bare haft en dårlig oplevelse.
- Jeg ville hellere spise menneskekød. - Nej da.
Madame Suzanne, ville det gøre noget, hvis jeg gik lidt tidligere i dag?
- Hvad hedder han? - Dominique Bredoteau.
Goddag.
- Er De Dominique Bredoteau? - Ja. Hvad drejer det sig om?
- Om underskriftindsamlingen. - Hvad for en?
Underskriftindsamlingen til ...
... helgenkåringen af Lady Diana.
Nej tak.
Ja.
Er det Dominique Bredoteau? Det drejer sig om en EU-folketælling.
Kom indenfor. Det er tredje sal.
Goddag, lille skat.
Vil De have en kop earl grey, bergamotpære eller jasmin?
Noget skal De vel have?
Jeg skal arbejde.
PORTNER
- Nu skal jeg være der. - Goddag, madame.
Ved De hvor jeg kan finde Dominique Bredoteau?
Åh, min lille stakkel Det er lige akkurat for sent. Dér kommer han.
Bretodeau.
Ikke Bredoteau.
De har vist brug for en kop varm rødvin med kanel. Kom indenfor.
Det er første gang i de fem år, jeg har boet her, at jeg ser Dem.
Jeg går aldrig ud i opgangen. Det er ikke alle, jeg gider at møde.
Det er bare en flok kryb. Kom dog indenfor.
Man kalder mig jo glasmanden. Mit rigtige navn er Raymond Dyfayel.
Jeg hedder Amélie Poulain og arbejder ...
... på "Deux Moulins". Det ved jeg godt.
De er kommet tomhændet hjem fra jagten på Bredoteau.
Det er bare ikke "do", men "to" som i tosse.
- Det er et meget fint maleri. - Det er "kanoroernes frokost".
Af Renoir.
Jeg maler ét om året. Det har jeg gjort i 20 år.
Blikkene er de sværeste.
Nogle gange tror jeg, de skifter humør, lige så snart jeg vender ryggen til.
- De ser da ret glade ud lige dér. - Det er de også nogle gange.
I år har de fået hare med morkler, og børnene har fået vafler med syltetøj.
Hvor har jeg gjort af det lille stykke papir?
Jeg kan se, De kigger på mit kamera. Det fik jeg af min svigerinde.
Jeg har stillet det ved vinduet, så jeg ikke behøver at trække uret op.
Efter alle disse år er der kun en person, jeg ikke kan gennemskue.
Det er pigen med glasset. Hun er midtpunktet og alligevel ikke.
- Måske skiller hun sig bare lidt ud. - Hvordan det?
Det ved jeg ikke.
Hun legede ikke så meget med de andre børn, da hun var lille. Måske aldrig.
Værsgo. Dominique Bretodeau, rue Mouffetard nummer 27.
Det er til Dem.
Som hver tirsdag er Dominique Bretodeau ude og købe en landkylling.
Han plejer at spise den med smørstegte æbler til.
Efter at have skåret lårene, brysterne og vingerne af elsker han at pille -
- skroget med fingrene, og han starter med gumpen.
Nej, han er faktisk slet ikke ude for at købe kylling.
Han kommer ikke længere end til telefonboksen, lige dér.
Pludselig kan Bretodeau huske det hele.
Fédérico Bahamontes' sejr i Tour de France 1959.
Tante Josettes underkjole.
Og særligt den tragiske dag.
På den tragiske dag vandt han hele klassens glaskugler.
Bretodeau!
Nu tager jeg dig i øret, Bretodeau.
Jeg skal bede om en cognac.
Jeg har lige været ude før noget fantastisk.
Det må være min skytsengel. Det er utroligt.
Det var, som om telefonboksen kaldte på mig. Den blev ved med at ringe.
Ja, det kender jeg godt. Nu kalder mikroovnen på mig.
Kunne jeg få en cognac til?
Livet er en mærkelig snegl.
Når man er lille, har man tid nok, men pludselig er man blevet 50 år.
Og det eneste, man har tilbage af barndommen, ligger i en rusten æske.
Har De ingen børn, frøken?
Jeg har en datter, der er på nogenlunde Deres alder.
Jeg har ikke talt med hende i årevis. Hun har vist fået et barn. En dreng.
Han hedder Lucas.
Det er nok på tide, jeg besøger dem, inden jeg selv havner i en æske.
Tror De ikke?
Amélie føler pludselig, hun lever i fuldstændig harmoni med sig selv.
Alt er perfekt: det blide lys, luftens duft og byens stille støj.
Hun trækker vejret dybt, og livet virker så simpelt og rent, -
- at hun pludselig overvældes af en trang til at hjælpe alle mennesker.
Nu skal jeg hjælpe Dem. Et trin ned og så bare derudaf.
Der var trommeslagerens enke. Hun har gået med jakken siden hans død.
Hovedet ved hestekødsslagteren har tabt et øre.
Det var blomsterhandlerens latter. Han har drilske rynker ved øjnene.
Konditoriet har slikkepinde i vindue. Kan De lugte, hvad det er?
Det er, fordi der er smagsprøver på mandelgræskarrene.
Nej, damen laver is af mandelkager. Vi går forbi en delikatesseforretning.
79 francs for skinken og 45 for okseskiverne.
Hos ostehandleren koster picadonen 12,90 og cabécouen-osten 23,50.
Hos slagteren kigger en pige på en hund, der kigger på kyllingerne.
Her har vi aviskiosken foran metrostationen. Nu går jeg. Farvel.
"Hun har aldrig kunnet have et forhold til de andre".
"Hun var altid alene, da hun var lille".
Efter en strålende dag i juli, mens badegæsterne morer sig -
- i de genfundne dages sorgløshed, og hvor gadens publikum i Paris -
- beskuer røgsøjlerne fra det traditionsrige fyrværkeri.
Amélie Poulain, som man kaldte "de returnerede varers gudmor" -
- eller "de uønskedes madonna", bukker under for sin enorme træthed.
Uden for Paris' bedrøvede vinduer følger millioner af mennesker i sorg -
- det lange ligtog og bevidner i stilheden den umådelige smerte ved, -
- fremover at skulle være forældreløs.
Det er en mærkelig skæbne. Denne unge kvinde har ikke -
- undt sig selv lykke, men hun har en svaghed for livets små glæder.
Hun besluttede sig for at bekæmpe hele verdens menneskelige elendighed.
VINTEREN I SCHWEIZ
Slaget var tabt på forhånd, og det fortærede hendes liv for tidligt.
I en alder af knap 23 lod Amélie Poulain sit korte liv sygne hen -
- i et vanepræget dårligt liv.
Men den stikkende fortrydelse lurede. Hun havde ladet sin far dø hen, -
- uden at forsøge at give denne paralyserede mand det pust af liv, -
- som hun havde held til at mærke og til at viderebringe andre.
Hej, monsieur.
Monsieur.
Vent!
Vent, vent.
Siderne var fyldt med mislykkede pasfotos, som indehaverne havde -
- krøllet, revet i stykker eller smidt ud, -
- og som en forvirret særling pertentligt havde sat i orden.
Det kan man vist kalde for et familiealbum.
- En pakke Gauloises blondes. - Et øjeblik. Her er jo så tilrøget!
Kan De fortælle mig, hvor de er, for jeg snart ikke se ...
Lidt til venstre. Lidt mere.
- Tak. Hvor ligger 1 franc-mønterne? - Det er lige meget.
- En Mauresque. - En Mauresque til den unge herre.
En kir med hvidvin, en Mauresque og to pebermyntevand!
Sig mig, kalder man den stemmeføring før "præ-vielse" eller "post-samleje"?
Hedder dine dumheder "medfødt defekt"?
Præ-vielse.
Tag jer ikke af det. I skal nok falde over noget godt.
Alle kvinder vil hvile sig ved en mands skulder. Alle.
Det er da rigtigt, men når manden har fået et par glas, så snorker han.
- Jeg fik opereret næseskillevæggene. - Det er vel nok romantisk.
De har vist ikke oplevet ægte kærlighed.
Jo, ellers ville mit højre ben ikke være kortere end det andet.
Skyldtes det ikke en ulykke på en hest, da De var I Médrano?
Jo, jeg var forelsket i en trapezkunstner.
De er farlige, for de slipper én i sidste øjeblik.
Det svin slap mig i det øjeblik, jeg kom ind på ridestien.
Først blev jeg omtåget, og så blev hesten. Desværre lå jeg nederst.
- Nå, det var den Mauresque. - Kærlighed ved første blik findes.
Det siger jeg heller ikke, den ikke gør. Men 30 år bag bardisken -
- har givet mig visse glade stunder. Jeg kan endda sige, hvordan man gør.
Man tager to stamkunder og får dem til at tro, at de kan lide hinanden.
De varmer op stille og roligt, og så er den hjemme. Det virker hver gang.
Undskyld?
- Jeg orker kke ... - Nu skal jeg.
Synes De ikke snart, De har spredt vrede nok?
- Gina kan forsvare sig selv. - Det er ikke hende, jeg taler om.
Jeg taler om Georgette.
Åbn øjnene Hun sukker efter lidt af Deres opmærksomhed, men Gina får den.
Den stakkel. Se alt det, hun gør for at fange Deres opmærksomhed.
De må virkelig være blind.
- Jeg har en aftale. Hej hej. - Farvel.
Gad vide, hvordan hendes nye fyr er, men han kan ikke være værre -
- end ham tossen med båndoptageren.
Joseph er faktisk ikke så tosset. Han lider bare.
Helt ærligt. De har ikke været sammen i to måneder, -
- men han kommer alligevel dagligt. Så er det da klart, at han lider.
- Sig ikke, De ikke har bemærket det. - Bemærket hvad?
- Sætter han sig ikke altid dér? - Jo da.
Værsgo at sidde ned.
Sæt Dem nu ned.
- Hvad kan De se herfra? - Min tobaksafdeling.
- Mangler der ikke noget? - Nej.
Tænk Dem nu om.
- Der mangler altså ikke noget. - Det kan De jo sove på. Godnat.
Goddag.
En enke har lige modtaget et brev, som blev sendt for 30 år siden.
Posten blev fundet af bjergbestigere ved Bossons-gletsjeren på Mont Blanc.
Posten stammede fra flyet "Malabar Princesse", der styrtede i 1960'erne.
Det er forfærdeligt. Prinsessen var jo så ung og smuk.
Ville det være bedre, hvis hun var gammel og grim?
Ja da. Prøv lige at se Moder Theresa.
- Er han stadig ude efter Gina? - Nej, nu lurer han på en anden.
- Er det én, jeg kender? - Ja. Sikken sjov gletsjer-historie.
- Er det én fra "Deux Moulins"? - Ja.
Det er vel ikke Dem?
Og det er ikke madame Suzanne.
- Nej. - Jo.
- Se, der er han igen. - Det er da mærkeligt.
- Og dér. - Også ham. Taget på Gare de Lyon.
Her er han igen. Taget den 5. marts på Gare d'Austerlitz.
Han har det samme ansigtsudtryk. Lige så neutralt.
Der er 12 i alt. Jeg har talt dem. Det er godt nok mærkeligt.
Hvorfor tage billeder af sig selv jævnligt og overalt i byen, -
- hvis man alligevel smider billederne ud?
- Og der er ikke noget galt med dem. - Det ligner et ritual.
Måske er han så bange for at blive ældre, at billederne beroliger ham.
- Han er død. - Død?
Ja, en død mand, der er bange for at blive glemt.
Han bruger fotoautomaterne, så de levende husker hans ansigt.
Det virker lidt som en fax sendt fra himlen.
En død mand, der er bange for at blive glemt.
Jamen så har disse mennesker vundet.
De har været døde længe, men de vil aldrig blive glemt.
- Pigen med glasset ... - Ja.
Hvis hun virker fjern, kan det være, hun sidder og tænker på én.
På én fra billedet?
Nej, én, hun har mødt et andet sted. HHun mener, de er gjort af samme stof.
Foretrækker hun at drømme om en, der ikke er til stede, -
- fremfor at gøre bekendtskab med de tilstedeværende?
Eller lige omvendt, hun gør alt for at klare andres problemer.
Hvad med hendes problemer? Hvem skal klare dem?
Det er i hvert fald bedre at tage sig af andre end af en nisse i haven.
Jamen det er jo vanvid. En chauffør, der har en promille på 2,8.
Jeg er da ikke den eneste, der ansætter uansvarlige fjolser.
- Monsieur, Deres nøgler ... - Vent lige lidt, lille Amélie.
Rolig nu. Se bare på Lucien. Han ville ikke figurere på en radar.
- Ikke sandt? - Lad være. Han kan kke gøre for det.
Det har De ret i. "Skyd ikke skylden på mig, men på Lady Di".
Jeg fandt et tøjkatalog i lastbilen. Det var slået op på undertøjssiderne.
Han havde klippet i modellerne øg sat Dianas hoved på i stedet.
Hvad skulle det være, lille du? En dåse asparges eller arkivalier?
Ingenting.
NØGLEMAGER
Tak.
Går det ikke bedre med migrænen?
Jo, men jeg har ikke sovet hele natten på grund af min iskias.
- De ser ud til at have det godt. - Nå.
En kvinde uden kærlighed er som en blomst uden sol. Den sygner hen.
Vejret er underligt. Sagde jeg noget forkert?
- Alle har givet en vejrudsigt i dag. - Folk er bange for de dybe emner.
Nej, man undgår at gå i detaljer, når man taler om vejret.
- Ingen vil udgive mine små bøger. - Stadig ikke?
- Jeg har fået 30 afslag. - Hvad med Deres anmelder-fætter?
Anmeldere er nogle fæle typer. De er væmelige som kaktusser og grippe.
Er det en kærlighedshistorie, De har skrevet?
Den handler om en mand, der skriver dagbog.
Han skriver ikke om, hvad han har oplevet, men om hvad han kan opleve.
Hans fantasi løber løbsk. Han bliver deprimeret og går i stå.
Det handler altså om en mand, der ikke laver noget.
Jeg dedikerer manuskriptet til Dem, madame Suzanne.
På den måde skylder han dig ikke noget.
Jeg får et par kunstværker imod et par forretter. Jeg er sponsor.
Tak, madame Suzanne.
Ved du, hvor lang tid det tog dig at hente den kasse? Hvad er klokken?!
Hans udvikling gik vist hurtigt i stå.
MOD TØRRE FØDDER
TANDPASTA
Uden dig ville der kun være en hul genklang af fortidens følelser.
Undskyld.
"Uden dig ville der kun være en hul genklang af fortidens følelser".
Må jeg se Deres billet?
- Hvordan går det på dit arbejde? - Det har du allerede spurgt om.
Nå ja.
- Du har det godt, ikke? - Jeg har det godt nok.
Jeg fornemmer, at noget er ved at ændre sig ...
... og jeg har haft to hjerteanfald og aborterede, fordi jeg tog kokain, -
- mens jeg var gravid.
- Ellers går det meget godt. - Det var da godt.
- Er der noget galt? - Nej ... det er ikke noget.
Jeg så, at havenissen var væk. Er den røget tilbage i skuret?
Nissen er i Moskva. Ingen forklaring eller noget.
Han ville måske ud og se verden.
Jeg forstår det kke. Jeg forstår det bare ikke.
TABT - TASKE - BILLEDER
En almindelig pige ville tage chancen og ringe med det samme.
De ville mødes, så han kunne få sit album.
Hun ville finde ud af, om han var værd at drømme videre om.
"Forholde sig til realiteterne", men det gør Amélie jo netop ikke.
Hun er vel ikke ved at forelske sig?
- 20, 30 og til de 50. - Hvad kan jeg hjælpe de damer med?
- Et pund porrer. - Og to artiskokker.
- Er ejeren her ikke? - Han sover på blomkålene.
- Hvor? - På blomkålene.
- Hvem øh, hvad skulle det være? - Et skrabelod, tak.
Det er første gang, jeg prøver det. Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Jeg tror også, jeg tager et, og så kan vi gøre det sammen.
Man skraber altså der og der.
Man skraber fra side til side.
- Jeg vandt ikke noget. Hvad med Dem? - Heller ikke noget.
- Uheld spil ... - Ja, det siger man jo.
- Nå, jeg må vel tibage. - Ja.
"Videopaladset Pornokongen".
- Jeg ringer angående annoncen. - Er De myndig?
- Ja. - Er De barberet?
- Undskyld? - Hår til navlen afskrækker kunderne.
- Hvordan går det, madame Wallace? - Når man ikke forventer så meget ...
- Livet er da skønt. - Ja, den var god, min dreng.
- Goddag, monsieur Dufayel. - Nå, goddag, Lucien.
- Her er de varer, De bestilte. - Jeg tvivler. Jeg hader artiskokker.
Der tager De fejl. Lad mig vise Dem noget.
- Tag den. - Det kan jeg bedre lide.
- Du er den bedste tryllekunstner. - Det er på monsieur Collignons ...
- Monsieur Collignon? Lucien! - Det var ikke med vilje. Undskyld.
Øvelse gør mester, kære Lucien. Det kræver øvelse! Gentag efter mig:
Collignon, champignon.
Det var godt. Så er det din tur. Kom så. Collignon ...
Collignon er en nulbon.
Sådan. Du skal bare ville det. Kom så, en gang til.
- Collignon er ikke fjong. - Ja, den var god. Én til.
Så er det godt, Lucien! Det er nok før i dag.
Jeg fandt den her under Deres dørmåtte.
- Jeg vandt stadig ikke noget. - Det gjorde jeg heller ikke.
Undskyld, men De har noget lige der.
Hvor er De smuk, når De rødmer.
- De ligner en markblomst. - Det skyldes, at jeg sluger luft.
Goddag, alle sammen. Sikke et dejligt vejr det er i dag.
- En pakke Camel med filter, hov ... - Bravo, det var sgu et pletskud.
Et rent 13 tal, må jeg sige! Bravo.
Det er fordi ...
Ved De virkelig ikke, hvad der skete, da de var oppe på Mont Blanc?
På grund af kulden frøs silikonen i hans ansigt.
Der var kun et oppustet lag tilbage af hans ansigt.
- En kop varm vin og et par småkager. - Tak.
Jeg tror, jeg var lidt hård ved pigen med glasset forleden.
Har hun så mødt ham manden igen?
Nej. De har ikke samme interesser.
Lykken er som Tour de France. Man venter, og pludselig er det slut.
Når lykken så dukker op, må man slå til, uden tøven.
- Kan jeg hjælpe Dem med noget? - Jeg fandt dette album på gaden ...
Det bliver Nino glad for. Han så så trist ud forleden, -
- at jeg overvejede at tænde et lys i kirken.
Er Nino her?
Nej, ikke om onsdagen. Dér arbejder han i forlystelsesparken.
- Har han samlet på billeder længe? - I et års tid. Siden han kom hertil.
Jeg skaffede ham arbejdet her. Før samlede han på cementaftryk.
Han arbejdede om natten. Om dagen fotograferede han alle de steder, -
- hvor folk havde trådt på våd cement.
Han er en mærkelig snegl. Han har også været julemand i et stormagasin.
Hvad mere? Jo, hver gang han hørte en sjov latter, optog han den på bånd.
Nå, men det kan ikke være helt nemt for hans kæreste hver dag.
Han har aldrig haft en fast kæreste. Livet er hårdt for drømmerere.
Nå, Eva. Bliver det i dag, vi får den kaffe?
- Jeg må smutte. Tak for albummet. - Nej, jeg afleverer det selv til ham.
Han arbejder i spøgelseshuset. Spørg efter Nino Quinquampoix.
- Goddag, er Nino her? - Han kommer ikke ud før klokken syv.
- Kan man ikke træffe ham inden da? - Jo da. Billetten koster 20 francs.
Jeg smutter, Marcelle. Vi ses på onsdag.
Klokken 17 ved Montmartre-karrusellen, ved telefonboksen. Tag fem francs med.
Vil du ikke vide noget mere?
- Så I hende? - Selvfølgelig.
Vi lå i hendes brystlomme. Hvilende på hendes bryst.
- Ser hun godt ud? - Ikke helt ringe.
- Hun er da smuk. - Nej, hun er pæn.
- Hvad vil hun? - Hun er flad og vil have en findeløn.
Hun samler måske også på pasfotos.
Ja, hun vil måske bytte til et billede af en blind brilleabe.
Selvfølgelig ikke, dit fjols. Hun er forelsket.
- Jeg kender hende jo ikke. - Selvfølgelig gør du det.
- Siden hvornår? - Siden begyndelsen. Fra dine drømme.
Hallo. Ja.
Monsieur, Dem med plastikposen. Der er telefon til Dem.
- Mig? - Ja.
- Hallo? - Følg efter de blå pile.
Hvad?
Når fingeren peger mod himlen, kigger den dumme på fingeren.
- Hallo? - Jeg ved, hvem den ukendte er.
Han er et spøgelse. Ingen kan se ham, monsieur Quincampoix.
Det er kun de lysfølsomme film, der kan opfange ham.
Når de unge piger skal have taget et billede, -
- læner han sig hen til deres øre og siger: "Uuuhh", -
- mens han blidt kærtegner deres nakke.
Det er der, han giver sig hen, monsieur Quincampoix.
- Hvem er De? - Side 51.
ØNSKER ... DE ... AT MØDES ... ?
Hør her: "En seksårig dreng drog af sted i sin gokart midt om natten.
Han blev fundet på en tysk motorvej.
Drengen sagde, at han bare ville se stjernerne."
Hvor er livet dog dejligt. Det er det virkelig.
- Forelskelse er så den nye sygdom. - Den er ingen vel immun overfor.
- Nu kan jeg i det mindste slappe af. - Og kærlighed gør smuk.
Hvordan ser hun ud? Er hun høj, lav, lyshåret, mørkhåret?
Hun har vel en normal højde. Hun er hverken en dværg eller en giraf.
Pæn på sin egen måde. Jeg ved ikke, om hun var lyshåret eller mørkhåret.
- Hun var ikke rødhåret. Og dog ... - Det er lige meget.
Men hun prøvede diskret at finde ud af, om du havde en kæreste.
Jeg sagde, du slet ikke var interesseret.
- Det sagde du vel ikke? - Du kender jo ikke engang den pige.
- Det er det, der er mystisk. - Mystik finder du ikke her.
- Et pund nektariner, tak. - De her er meget pænere.
Ja, De er æstetiker. Han smutter hver aften, selvom alt langtfra er solgt.
Jeg troede, han havde vundet en gris, men nej, han går på tegnekursus.
Han sælger porrer hele dagen og laver klatmaleri om aftenen.
Mage til grøntsag ...
En sufflør bag kældervinduet, med en bidende bemærkning, -
- kunne vi godt bruge, så de generte fik det sidste ord.
De er tydeligvis ikke en grøntsag, for selv en artiskok har et hjerte.
Genvejstast nummer syv.
"Elskede Mado. Dit fravær bliver hårdere dag for dag.
Jeg er alene i en kakifarvet verden. Jeg hverken sover eller spiser.
Jeg har begået den fejl at tage denne opgave, -
- som adskiller mig fra dig i fem ubærlige uger.
Jeg tænker på dig ustandseligt. Din Adrien".
"Jeg har givet afkald på provisionen for at ophæve min kontrakt før tid.
Jeg tænker på den bedre tid, der venter os. En solbeskinnet dag.
Kan du huske det, kære Madeleine? Jeg elsker dig mere end nogensinde".
"Jeg har gode nyheder, kære Mado. Jeg har snart tjent så meget, -
- at jeg kan få råd til en bil, så jeg kan sove hjemme hver dag.
I mellemtiden håber jeg, du kommer og besøger mig om fredagen.
Så kan vi tage ud sammen".
Psykiatrisk katastrofehjælp, hvad kan jeg hjælpe med?
HVOR OG HVORNÅR?
En time senere går Amélie ind i en spøg og skæmt-butik.
De har kostumer og kjoler.
I samme øjeblik tager en mand hjemmefra.
26 minutter senere ankommer Amélie til fotoautomaten på Gare de l'Est.
I samme sekund ankommer manden med de røde gummisko til sideindgangen.
I det øjeblik er klokken præcis 11.40.
Amélie er nu den eneste, der har løsningen på gåden om "den ukendte".
- Goddag. Hvordan går det så i dag? - Tja, så længe det ikke regner.
- Her, det er til Dem. - Til mig?
"Som følge af at vi for nylig har fundet en postsæk, -
- som bortkom den 12. oktober 1964 i Mont Blancs bjergmassiv, -
- glæder det postvæsenet at vedlægge et brev, som var skrevet til Dem.
Vi beklager denne usædvanlige forsinkelse.
Med venlig hilsen Jacques Grosjean, PR-chef".
"Min elskede Mado. Jeg er alene. Jeg hverken sover eller spiser mere.
Jeg tænker på dig ustandseligt. Jeg har begået mit livs største fejl.
Jeg har givet afkald på kvinden. Jeg har snart penge til at købe et hus.
Jeg tænker meget på de bedre tider, der snart går os i møde.
Jeg håber, du tilgiver mig og kommer og besøger mig en dag.
En solbeskinnet dag. Din Adrien, som elsker dig mere end nogensinde".
Værsgo, der var mere post til Dem.
- Ved De, hvad portneren modtog i dag? - Et brev.
Fra sin mand. Det var 40 år forsinket.
Det er alligevel lang tid, ikke?
Jeg kan ikke så godt lide stillebener, monsieur Dufayel.
Du skal alligevel lægge et tykt lag på et tyndt. Det skal man altid.
Der stod i avisen, at der snart vil komme en ny stjerne.
- Interesserer du dig nu for stjerner? - Jeg så en udsendelse hos min mor.
Det er dér, jeg ved det fra. Jeg ved ikke, om det passer.
Amerikanerne vil samle aske fra alle de rige, som vil brændes.
De putter asken i en satellit og sender den ud i rummet.
Satellitten vil skinne for altid.
Tror De, man vil gøre det samme med Lady Diana?
Jeg bliver sgu træt af dig! Jeg kan jo ikke koncentrere mig.
Lady Diana.
Renoir!
De ser på en meget uheldig mand.
Jeg blev født fredag den 13. Det var en uheldig dag.
Goddag, monsieur.
Cambodja. Det forstår jeg ikke.
Jeg forstår det ikke!
- Glimrende. De gør det rigtig godt. - Har det givet pote?
- Det går, som det skal. - Bare sig til. Skaden er jo sket.
- Hvad mener De? - Alle kalder mig Snehvide nu.
CAFÉ "DEUX MOULINS" JEG ER DER TIT FRA KLOKKEN 16.
Eva? Kunne du sidde ved kassen klokken fire?
Du er sgu for meget.
Luk nu den dør.
- Hvad sidder han og mukker over? - Han synes, jeg smiler for meget.
- Vil han hellere have en gnavpotte? - Ja, over for mændene.
Nino er forsinket. Amélie kan kun se to forklaringer på det.
Enten har han ikke fundet billedet.
Eller også nåede han det ikke, fordi tre ekstreme vaneforbrydere -
- tog ham som gidsel ved et bankrøveri.
De blev jagtet af politiet. De slap væk, men der skete en ulykke.
Da han kom til bevidsthed, kunne han ikke huske noget.
En kriminel langturschauffør tog ham op -
- og smed ham i en container, som blev sendt til Istanbul.
Afghanske lykkeriddere tog ham med for at stjæle russiske sprænghoveder.
De påkørte en mine ved grænsen til Tadsjikistan.
Bjergboere tog sig af den eneste overlevende. Så blev han oprører.
Så hvorfor skulle Amélie bekymre sig for en, som ville spise rødbedesuppe -
- resten af livet, og som har en urtepotteskjuler på hovedet.
- Hvad skulle det være? - En kop kaffe, tak.
- Her er Deres kaffe. - Tak.
DAGENS RET
Nu har han forstået det. Han lægger teskeen fra sig.
Og så vil han tage sukkerresterne på bordet op med fingeren.
Bagefter vil han vende sig om og tale til mig.
Undskyld.
Er det Dem?
Jo, det er Dem.
Nu skal jeg tage Deres kop.
- Vil De have en kop til? - Nej tak.
- Er det så ham, der løfter hånden? - Ja.
- Er hun forelsket i ham? - Ja.
Jeg tror, tiden er inde, til at hun skal tage en risiko.
- Hun udtænker faktisk et kunstgreb ... - Ja, kunstgreb kan hun godt lide.
Ja.
Hun er faktisk lidt fej. Det er nok derfor, jeg ikke kan fange hende blik.
Den insisterende indblanding -
- fra Raymond Dufayels side er ulidelig.
Hvis Amélie foretrækker -
- at leve i en drømmeverden -
- og forblive en ung, indadvendt pige, så skal hun have lov til det.
At ødelægge sit eget liv er en ukrænkelig rettighed.
Hvad laver De, monsieur Dufayel?
Har du stadig nøglerne til alle lejlighederne, til når du leverer?
Jeg ringer for at fortælle, at en af Deres automater er i uorden.
Det virker, som om der er noget i klemme.
På Gare de l'Est i "salle des pas perdus".
- Vi har to bånd for et bånds pris. - Nej nej.
Samantha!
Kan du overtage kassen ...
FOTOAUTOMATEN PÅ GARE DE L'EST TIRSDAG KLOKKEN 17
Et øjeblik, så er jeg færdig.
"Den ukendte" er hverken et genfærd eller en, der er bange for alderdom.
Han er bare en reparatør. En simpel tekniker, som passer sit arbejde.
Undskyld.
Se ham lige. Han overvåger mig hele tiden. Det gør mig dårlig.
16.05: Demonstration af kvindelig sammensværgelse.
Hold da op, Georgette. Du er helt hård i nakken. Det er ikke nemt.
Undskyld. Var det Dem, der lagde den her i min lomme?
- Ja, men det er ikke mig, De søger. - Ved De, hvor jeg kan finde hende?
Hun besøger sin far.
Det er jeg ked af. Jeg får fri klokken seks. Kan De komme tilbage?
- Okay. - Vi ses om lidt.
Klokken 16.08. Scoringen er sat i gang.
En lyshåret fyr med kameluldsjakke. Han er også distræt.
Hvorfor "også"?
Fordi han også kom tre gange i løbet af eftermiddagen.
13.12: kameluldsjakke. 14.50: kameluldsjakke. 16.17 ...
Så hold dog op! Nu får jeg udslæt igen.
Se mine røde knopper, madame Suzanne. Han gør mig sindssyg!
Nu skal De ikke komme for godt i gang.
Hvis hun havde god samvittighed, ville hun ikke slå ud.
Nu kan jeg ikke mere. Jeg tager hjem. Her har vi psykopatkongen.
Er De snart færdig med at kvæle hende? Kvinder skal kunne ånde.
Først vil de ånde, og så vil de have luftforandring.
- Luftforandring er sundt. - Ja, ja, din fiasko-forfatter.
Fiasko-forfatter, fiasko-liv. Hvor er det dog et dejligt udtryk.
- Menneskets lod er en fiasko. - Så er det vrøvletid.
Jo mere man kikser, des mindre klarsynet bliver man.
Livet bliver en uendelig gentagelse af noget, der aldrig vil finde sted.
- Hvor har du stjålet det fra? - Måske ingen steder fra.
Jeg har da nogle idéer. Men der er altid nogen, der stjæler dem fra mig.
- Lidt ligesom med dig og kvinder. - Hvad skal det betyde?
- At du snart skal komme til fornuft. - Tal for dig selv, din ...
Hvad sker der?
Ingenting. Georgette ville have luft, og så pisker Joseph en stemning op.
Det er ligesom Gina. I ved godt, hvad Gina har gang i, ikke?
Hun er ude efter manden med plastikposen.
Jeg så hendes scoretrick. Hun puttede en seddel i lommen på ham, 16.08.
Manden kom tilbage i dag, og pludselig skulle de trække noget frisk luft.
Jeg er lidt bekymret for Amélie, fordi De virker sympatisk.
Hvad mener De?
Jo mere sympatisk, des mere mentalt ustabil. Jeg vil vide mere om Dem.
- Spørg mig om noget. - Hvad gør en svale ikke?
En svale? Gør ingen sommer?
- Man skal ikke skue ... - ... hunden på hårene.
- Dér har han fundet ... - ... sin ligemand.
- Tålmodighed ... - ... er en dyd.
- De vises ... - ... sten.
- Tyv tror ... - ... hver mand stjæler.
- Alt hvad hjertet ... - ... kan begære.
- Ikke dårligt. - Kan De flere?
Min familie siger, at hvis man er god til ordsprog, er man god nok.
Smukke pige fra femte, De må høre det. Tror De på mirakler?
- Ikke i dag. - Hvad, hvis jeg fortalte Dem, -
- at bjergbestigere på Mont Blanc fandt et ubestrideligt bevis på, -
- at min mand elskede mig.
- Jeg skal bede om en pakke gær. - Er det til Amélie?
Hun laver nok sin famøse kougnaman-kage.
Collignon. Smut lige ind og hent gæret.
Amélie?
JEG KOMMER IGEN
Gå ind i Deres soveværelse, mademoiselle Poulain.
Ja.
Min lille Amélie, De har ikke knogler som glas.
De kan godt tåle knubs i livet. Hvis De ikke griber denne chance, -
- vil Deres hjerte med tiden blive tørt og skrøbeligt som mit skelet.
Kom så i gang, for pokker.
Jeg ...
Hallo!
UDEN DIG VILLE DER KUN VÆRE EN HUL GENKLANG AF FORTIDENS FØLELSER
Udenrigslufthavnen.
Det er den 28. september 1997. Klokken er præcis 11 om morgenen.
I forlystelsesparken bearbejder æltemaskinen bolsjemassen.
I samme øjeblik sidder Fèlix Lerb på en bænk og opdager, -
- at antallet af forbindelser i menneskets hjerne -
- er større end antallet af atomer i universet.
Samtidig, foran Sacrè Coeur-kirken, vasker munkene deres kraver.
Det er 24 grader celsius, fugtighedsgraden er på 70, -
- og det atmosfæriske tryk ligger på 999 hektopascal.
Tekstet af Karin Strömgren Scandinavian Text Service